De 150 ani o idee revoluționarã se imprãștie pe tot pãmântul.
Ne-a ajutat sã dezvelim misterele creației
transformându-ne modul de a ințelege viața pe Pâmãnt și locul nostru in naturã.
Dar aceastã idee are implicații care depãșesc cu mult stiința.
Moștenirea lãsatã de ea se implicã adânc in fiecare aspect al vieților noastre,
punându-ne la incercare cultura
politica,
convingerile noastre religioase.
Ne obligã sã re-examinãm insuși fundamentul comportamentului uman și moralitatea.
A fost folositã ca sã se justifice imperialismul,
rãzboiul
și genocidul.
In aceste episoade,
am sã vã spun povestea celei mai importante idei apãrute in lumea modernã.
Teoria lui Darwin despre evoluție prin selecția naturalã
este azi larg acceptatã ca odescriere științificã adevaratã
a ciclului vieții pe Pãmânt.
Iar adevãrul științific nu este niciodatã un lucru rãu.
Dar aceastã idee este atât de mare, incât acum iși are propria ei viațã.
Ințelege corect darwinismul
și iți poate oferi cheia multora din problemele cele mai mari ale umanitãții.
Ințelege-l insã greșit și te duce direct in iad.
Bine ați venit in lumea ideii periculoase a lui Darwin.
IDEEA PERICULOASA A LUI DARWIN
CORP SI SUFLET
(: SDR :)
"Nu conteazã ce ideologie vor imbrãtișa cei care prepetueazã ideea terorii pe glob"
"ei sunt in realitate, darwiniști."
"Darwinism-ul este unica filozofie care impune o scarã valoricã"
"și, prin urmare, încurajeazã conflictul."
Acestea sunt cuvintele unui influent scriitor turc, Adnan Oktar.
Le-a scris ca urmare a atacului terorist de la 9/11 din New York.
Dupã 150 ani,
teoria evolutiei a lui Charles Darwin are puterea sã provoace o opozitie acerbã.
Și Oktar este unul dintre cei mai in voga si extremi oponenti.
<>
<<pentru ca înșeala oamenii de stiinta, tinerii si umanitatea>>
<>
Stabilit in Istanbul, Oktar a devenit gradual un personaj influent in Turcia.
Adnan Oktar este privit de unii ca un conducãtor al unui cult religios periculos,
când el este de fapt un oponent al creationsimului.
El crede cã Darwin a fost nestiintific, cã evolutia nu a avut loc
Și Dumnezeu a creeat lucrurile asa cum sunt.
Nu singur in argumentarea sa, insã el merge mult mai departe.
"Rãul din lume," spune el, "violenta, rãzboaiele. terorismul,
"sunt responsabilitatea darwin-istilor."
Oktar nu e un om de stiintã, insã a publicat aceastã carte bogat ilustratã,
"Atlasul Creatiei",
care contine dovezi cã viata pe Pãmânt nu ar fi rezultatul evolutiei.
Multi oameni de stiintã musulumani si islamici sunt in opozitie cu pãrerile lui Oktar,
insã influenta sa pare sã creascã.
Acum vorbeste restului lumii despre extraordinara sa campanie
trimitând "Atlasul Creatiei" la scoli, universitãti si lideri internationali.
Bineinteles, Oktar nu e nici pe departe primul
care initiazã o campanie impotriva teoriei evolutionismului.
<>
<<Am auzit cã "majoritatea" spune cã e vina lui Charles Darwin.>>
Sistemele noastre scolare invatã copii cã nu sunt altceva decat niste maimute glorificate,
care au evoluat iesind dintr-o supã primordialã.
Multi fundamentalisti religiosi sunt deranjati de implicatiile teoriei evolutiei a lui Darwin.
Ei cred cã trãim intr-o erã fãrã Dumnezeu, a conflictelor si a declinului moral.
Pânã si azi ideea lui Darwin
are puterea sã provoace cele mai profunde credinte ale noastre.
Charles Darwin si urmasii sãi
au arãtat cum toatã viata de pe planetã a evoluat dintr-o singurã sursã.
Mecanismul numit de ei "evolutie prin selectie naturalã" inseamnã competitie, disparitie
si aparitia a noi forme de viatã, fãrã nevoia unui "regizor" sau "dirijor".
Creatorul straluceste si dispare ca un miraj.
Darwin L-a ucis pe Dumnezeu?
Ideea periculoasã a lui Charles Darwin a inceput sã incolteascã in 1831,
când a pornit intr-o cãlatorie in jurul lumii la bordul lui HMS Beagle, la varsta de 22 ani.
Mai târziu va numi acesastã cãlãtorie:
"de departe cel mai important eveniment al vietii mele".
Aventura sa a durat aproape 5 ani.
Intâlnirile istorice ale lui Darwin cu iguanele,
cintezele
si testoasele de pe Insulele Galapagos, au intrat in legendã.
De fapt, Darwin a petrecut doar 5 sãptãmâni in Galapagos,
insã a stat peste un an aici, pe cel mai sudic tãrm al Americii de Sud:
Tara de Foc.
Intâlinirle lui Darwin cu bastinasii acestui pãmânt indepãrtat
il vor cãlãuzi cãtre o nouã intelegere, radicalã, a locului omului in naturã.
Vasul The Beagle a venit aici ca sã aducã inapoi in tara lor, trei dintre pasagerii lui Darwin.
Primul avea 27 ani,
Darwin descriind-ul ca fiind cu toane si taciturn.
Al doilea , un spilcuit,
care era afectat dacã pantofii nu ii erau lustruiti.
Al treilea, o fetita cam aerianã.
Cãpitanul vasului The Beagle a capturat nativi din Ţara de Foc in cursul ultimului sãu voiaj
si au fost dusi in Anglia pentru a fi prezentati societãtii civilizate.
Cei trei fuego au fost tratati mai mult ca obiecte de curiozitate,
care sã fie atinsi si priviti, decât ca fiinte umane.
Au fost invãtati engleza, imbrãcati in haine civilizate,
convertiti la crestinism, arãtati regelui si reginei
si li s-au dat nume:
Fuegia Basket,
Jemmy Button,
York Minster.
Pãi, acestea sunt nume de pãpusi, nu de oameni!
Pe perioada intregii cãlãtorii Darwin a fost fermecat si intrigat de cei trei nativi.
Ii credea diferiti de europenii civilizati, dar nu chiar atât de diferiti.
Acum ei reveneau acasã, ca misionari ca sã-si converteascã compatriotii.
Cu alte cuvinte, o povestioarã simplã, de incãlzit inima,
afarã de faptul cã atunci când The Beagle a ajuns in final aici,
pe tãrmurile sãlbatice ale Tãrii de Foc, Darwin era sã facã un soc.
Când The Beagle a aruncat ancora la Wollaston Island, in Decembrie 1832,
Darwin a intâlnit pentru intâia datã nativi complet sãlbatici din Tara de Foc.
"Au fost cele mai abjecte si mai mizerabile creaturi vãzute vreodatã" scrie el mai târziu.
"Fetele lor hidoase, mânjite cu vopsea albã,
"pielea, murdarã si gretoasã, vocile atât de discordante si gesturile violente."
Darwin a fost fascinat sã vadã oameni in stadiu atât de aproape de primitivism,
aproape de stadiul de animale.
Dar ceea ce era mai rãu, de-abia acum venea!
Dupã o lunã, misiunea crestinã era deja stabilitã
si Beagle a plecat in explorare de alungul coastelor.
Jemmy, Fuegia si York Minster au fost lãsati singuri,
cu conducãtorul misiunii crestine, reverendul Richard Mathews.
Zece zile mai târziu,
Darwin si echipajul s-au intors sã vadã cum se descurcau cu misiunea crestinã de civilizare.
Darwin a fost ingrozit sã descopere cã toate bunurile misiunii
au fost fie furate, fie distruse.
Reverendul Mathews era intr-un stadiu de teroare degradantã,
la mila unui grup de localnici care din curiozitate,
ii smulgeau pãrul din barbã folosind scoici ca pensetã.
Chiar si mai socant, Fuegia Basket, Jemmy Button si York Minster
deja alunecasera cãtre stadiul lor initial de sãlbãticie.
"Mintea cuiva se grãbeste inapoi de-a lungul secolelor trecute...,"
scrie Darwin mai târziu, si se intreabã dacã "strãmosii nostrii ar fi putut fi ca ei?"
Civilizatia apãrea deodatã subtire si fragilã.
Darwin a fost socat sã vadã
cât de repede prietenii sãi nativi s-au reintors la stadiul lor intial.
Asta il va determina sã punã la indoialã din punct de vedere biblic
locul omului in creatia lui Dumnezeu.
Teritoriu periculos pentru un gentleman crestin cu inclinatii respectabile!
Când The Beagle s-a indreptat in cele din urmã spre casã,
Darwin a adus cu el notite, gânduri si mostre adunate timp de cinci ani.
Dar se pare cã fuegan-ii au fost aceia care l-au "bântuit",
pentru cã i-au arãtat cât de schimbãtoare este umanitatea.
Nu o naturã stabilã, ci mai mult o parte din trecut.
Amestecatã si tinzând spre schimbare.
Darwin nu a gãsit in acest loc o solutie
si l-a obligat sã punã cea mai nelinsititoare intrebare:
noi toti, fueg-ienii nativi si europenii,
de unde venim?
Ajunsa in Anglia, aceastã intrebare avea sã se transforme in ceva si mai periculos.
Intr-o vizitã la Zoo in 1838, Darwin a fost captivat
de un tânãr orangutan pe nume Jenny, primul pe care s-a dus sa-l vadã in Anglia.
Jenny era necãjit de ingrijitorul sãu,
care tinea un mãr astfel incât sã nu-l poatã ajunge.
Femela dãdea cu picoarele, zbiera, intocmai ca un copil nãbãdãios.
Ingrijitorul spunea cã dacã Jenny va fi cuminte atunci va primi mãrul.
Dupã o vreme, Jenny, care parea sã fi inteles fiecare cuvânt,
s-a comportat frumos si si-a primit premiul.
Darwin a fost incântat sã-l vadã cum a sãrit intr-un fotoliu
si a inceput sã mãnânce mãrul cu cea mai multumita figurã imaginabilã.
Mai târziu a scris:
"Omul sã meargã sã vadã urnagutanul in cusca si sã ii perceapã inteligenta."
Nu era singurul.
Tânãra Reginã Victoria a vizitat maimutele din "London Zoo" si a spus:
"Urangutanul este prea minunat."
"Este dureros, infricosãtor si dezagreabil de uman."
Câteva sãptãmâni mai târziu,
Darwin se intoarce la Zoo pentru a arunca o privire mai amãnuntitã asupra lui Jenny.
Cu cât o studia mai mult,
cu atât se simtea mai bântuit de amintirile despre nativii din Tara de Foc.
Ceva inimaginabil ii bantuia prin cap.
"Comparã fuegienii cu urangutanii," spunea Darwin,
"si indrãzneste sã spui cã diferentele sunt mari."
Apoi a luat o oglindã si s-a uitat la propria fatã,
apoi din nou la Jenny.
Si din nou la el.
S-a uitat la propria fatã mai intens
decât a fãcut-o vreodatã in viatã.
Si cu cât se uita mai mult, inimaginabilul devenea evident.
Era o conectiune adâncã
intre el,
fueg-ieni
si maimute.
Darwin vorbea de "evolutie", dar in 1838 suna ca "revolutie"!
Era atât de tulburat de impactul potentialului muncii sale,
incât a inceput sã-si tinã ideile periculoase intr-un set de caiete de notite secrete.
Intr-unul dintre ele, a inceput sã facã un desen a unui fel de arbore genealogic nou
pentru a ilustra nasterea teoriei sale a evolutiei.
Darwin a desenat specii diferite pe ramuri diferite ale copacului sãu,
sugerând cã, de exemplu,
oamenii si urangutanii ar fi inruditi printr-un strãmos comun.
Apoi a mers mult mai departe, avansand curajos in gândire,
sugerând cã poate toatã viata de pe planetã are o singurã sursã comunã.
Acesta a fost un salt logic extraordinar
insã Darwin a fost indeajuns de modest incât sã scrie in capul paginii,
"Cred...".
Aceste câteva desene reprezentau evolutia intregii vieti de pe Pãmânt.
Darwin a adus ideea cã oamenii nu au fost creati in mod separat de Dumnezeu,
ci am evoluat, exact ca orice altceva din naturã.
"Omul, in aroganta sa, crede despre el cã e rezultatul unei lucrãri," va scrie Darwin.
"Mai adevãrat e sã il considerãm creat din animale."
Revolutia lui Darwin s-a pus in miscare.
Dar explicatiile sale, cum o specie, incluzând omul,
a evoluat din alta, erau si mai provocatoare.
A gasit cheia, discutând cu grãdinari, amatori de porumbei si crescãtori de animale.
La câini, porumbei sau cai, ca si la alte fiinte selectate de crescãtori,
se cãutau picioare mai lungi, urechi mai clãpãuge, pene mai atragatoare,
sau orice altceva.
Alegerea era fãcutã de crescãtor.
Dar apare o intrebare: care este forta din naturã care face selectia?
Darwin gãseste rãspunsul intr-o carte despre cresterea populatiei
scrisã de un economist si preot numit Thomas Malthus.
Malthus pretindea cã populatia lumii creste intr-un ritm mai mare
decât rezervele alimentare.
Foamea ucidea indivizii mai slabi in lupta perpetuã pentru supravietuire.
Vedea asta ca pe un mod in care natura echilibra balanta populatiei.
Aceasta putea fi cu greu consideratã o vedere crestinã a lucrurilor!
Era un proces brutal de selectie care infrunta morala religioasã si sfintenia vietii umane.
Darwin a aplicat avertismentul lui Malthus privind lupta pentru supravietuire,
la propria teorie.
Poate ca intreaga viata era atrasã in aceeasi luptã perpetuã
pentru reproducere si supravietuire.
Darwin a propus o lege generalã:
inmultiti-vã, fiti variati, fie ca cel mai puternic sã invingã si cel mai slab sã moarã.
A numit asta: "Legea selectiei naturale".
Dupã pãrerea lui Darwin, aceasta era Creatia.
Nu Adam si Eva.
Fãrã a fi nevoie de Dumnezeu.
In locul lui Dumnezeu, un mecanism indiferent.
Un mecanism care tine neobosit sub observatie fiecare individ al fiecarei specii.
Ii selecteazã pe cei mai bine adaptati si ii eliminã fãrã remuscãri pe ceilalti.
In timp, a creat lumea de azi si creaturile de azi, incluzând...
Oh, da, si pe noi.
"Omul, minunatul om," scrie Darwin, "trebuie sã cadã in ligheanul naturii."
"Nu este o divinitate, nu este o exceptie."
Dintr-o loviturã, Darwin a demolat creditul biblic al Creatiei.
Unul din vechii sãi profesori l-ar fi atentionat cã acest nou crez va aduce ruinã si confuzie,
subminând insãsi structura moralã si socialã.
Ros de indoieli, Darwin avea cosmaruri in care era spânzurat sau decapitat.
Darwin stia cã dacã nu are destule dovezi pentru a-si sustine aceasta ciudatã teorie,
va fi ridiculizat si tinta atacurilor publice.
Asa cã si-a petrecut urmãtorii 20 de ani lucrând la ea in particular.
Stia perfect cã "se ia" de religie.
Spunea cã Vechiul Testament are aceeasi credibilitate
ca si punctul de vedere, sau credinta unui barbar.
In cele din urmã, pe 24 Noiembrie 1859 Darwin publicã
"Originea speciilor prin selectie naturalã".
Titlu spãlãcit care a fãcut ce scria pe copertã:
ne-a schimbat modul in care intelegem viata pe Pãmânt.
Dar asa cum Darwin se temea,
presa era mai interesatã de ideile sale cu privire la strãmosii omenirii.
In mod deliberat Darwin a minimalizat evolutia umanã,
lãsând orice discutie despre acest subiect la sfârsitul cãrtii, cu aceastã frazã fãrã noimã:
"Lumina va strãluci peste originile omului."
Nu i-a mers!
Toatã lumea se intreba dacã omenirea se trãgea din maimute, sau nu.
Marele om de stat victorian Benjamin Disraeli ar fi pus faimoasa intrebare:
"Domnul meu, e omul o maimutã sau un inger? Eu sunt de partea ingerilor."
Unii colegi de-ai lui Darwin i-au recunoscut importanta teoriei,
dar ierarhia Bisericii Engleze a sãrit pe degradanta sugestie a lui Darwin
cã omul nu este o creatie divinã ci descinde din animale.
Atacul era condus de Episcopul de Oxford, Samuel Wilberforce, poreclit Sapunarul Sam,
din cauza ca isi frãmânta mâinile.
Sapunarul Sam criticase deja ideile tipãrite ale lui Darwin ,
dar acum intentiona sã le facã arsice, in persoanã si in public.
S-a intâmplat aici, la OXford, in Iunie 1860,
la intâlnirea anualã a Asociatiei pentru Stiinte Avansate.
Darwin era prea bolnav pentru a lua parte el insusi,
dar prietenul sãu, biologul Thomas Henry Huxley,
era acolo ca sã-i apere teoria.
Thomas Huxley a inventat cuvântul "agnostic"
ca sã descrie propriul scepticism in legãturã cu religia,
fiind foarte ostil implicarii Bisericii Engleze in stiintã.
O bucatã mare de om cu un temperament visceral
a devenit cunoscut ca "Bulldog-ul lui Darwin".
Si in acea zi era pregãtit de luptã!
Aproape 1.000 de persoane s-au inghesuit in biblioteca bisericii sã urmãreascã marea luptã.
Se spune ca incaperea era plinã pânã la refuz.
Si astfel, in aceasta atmosfera infierbântata din casa intelectualilor...
...a inceput disputa.
Dupã o jumãtate de orã de argumentãri stiintifice serioase impotriva teoriei lui Darwin,
Sapunarul Sam a decis sã incerce sã inmoaie tensiunea cu o glumitã.
S-a intors cãtre Thomas Huxley intrebandu-l
dacã ar prefera sã descindã dintr-o maimutã din partea bunicului sau a bunicii.
Pentru acea vreme, aceasta suna mai degrabã vulgar.
Huxley s-a intors cãtre vecinul sãu si i-a spus: "Dumnezeu mi l-a trimis in mâini."
S-a ridicat si i-a spus lui Wilberforce cã dacã ar trebui sa-si aleaga descinderea
dintr-o maimutã sau din cineva care isi folosea inteligenta si puterea de convingere
pentru a cobori la chestii ieftine si vulgare in cadrul unei dispute serioase,
atunci sincer, ar prefera sã descinda din maimutã.
Când a auzit despre scandal, Darwin i-a spus lui Huxley:
"Apreciez "jumuleala" in care te-ai bãgat."
"As fi dat orice sã pot eu raspunde episcopului intr-o asa adunare."
S-a cãzut de acord cã in general Bulldogul lui Darwin, mârãind si scrasnind,
"l-a fãcut" pe episcop.
Ca sã fim sinceri, nu putem fi siguri despre ceva ce s-a petrecut cu atâta timp in urmã,
pe parcursul a ceea ce a fost cândva "un eveniment de pominã".
Insã un lucru e clar:
disputa de la Oxford din iunie 1860 a fost cu adevãrat un moment important in istoria ideilor.
Biserica cea ancoratã a luat o loviturã puternicã.
Autoritatea ei nu a mai fost restabilitã complet niciodatã.
Gânditori ai stiintei s-au mutat in tabara intelectualã
si o prãpastie s-a deschis intre felul religios de a gândi
si stiinta care nu s-a mai inchis cu adevãrat niciodatã.
Teoria Evolutiei prin Selectie Naturalã se rãspândea cu mult dincolo de stiintã.
Si era pe punctul sã ia un drum propriu imprevizibil.
La câteva luni de la publicare,
Karl Marx a si "prins" ideea lui Darwin cã viata in sine depindea de un conflict permanent.
A spus cã Originea Speciilor
i-a dat o perspectivã asupra bazei stiintifice naturale in lupta dintre clase in istorie.
Dar acesta era doar inceputul!
Una dintre cele mai adverse reactii a venit de la un tânãr filozof german, Friedrich Nietzsche.
"Distrugând credinta in Dumnezeu," scria el, "unii distrug totul."
"Nu mai rãmâne nimic esential."
Pentru Nietzsche, civilizatia occidentalã se indrepta cãtre o inevitabilã ruinã.
In 1882, declara curajos: "Dumnezeu este mort."
Nietzsche credea cã teoria lui Darwin
a destrãmat vechiul sistem european al moralitãtii si autoritãtii, date de Dumnezeu.
A influentat pe termen lung multi intelectuali germani.
I-a provocat sã isi abandoneze valorile si modul crestin de gândire.
"Când cineva renuntã la credinta crestinã", spunea Nietzsche,
"trage presul moralitãtii crestine de sub picioarele cuiva."
Nietzsche era un om care nu putea vedea o idee fãrã sã o impingã la extrem.
Dar de data aceasta, avea dreptate.
Confrunta lumea post-Darwin cu aceastã intrebare:
renuntã la religie si atunci care va fi structura, care va fi arhitectura,
din spatele oricarui sistem moral de valori?
In August 1914, izbucneste in Europa Primul Rãzboi Mondial.
Tancuri, transee si victime la o scara inimaginabila.
Pe mãsurã ce Primul Rãzboi Modial se târa catre un mãcel industrial,
stirile incepeau sã faca cunoscute
barbarismul si atrocitãtile germane, executarea copiilor si a femeilor, gazarea soldatilor.
Lumea intreagã era socata.
Cum putea o natiune asa de avansatã si civilizatã sã facã astfel de lucruri?
Un rãspuns a venit de aici, din nordul Frantei,
unde kaiserul si generalii sãi isi aveau cartierul general.
A fost dezvaluit de un american.
Un om de stiintã aproape uitat azi, dar pe-atunci, foarte influent.
Profesorul Vernon Kellogg a ajuns aici,
la cartierul general al Inaltului Comandament German, in 1915.
America nu participa incã la luptã si Kellogg era un pacifist,
venise sa organizeze ajutorul umanitar pentru victimele de rãzboi.
Pe timpul zilei, Kellogg lucra pentru agentiile americane de ajutor.
Noaptea, cina cu membrii ai Inaltului Comandament German.
Conversatiile lor de dupã cinã se prelungeau pânã la orele diminetii.
Si Kellogg era oripilat de ce auzea.
"Crezul selectiei naturale, bazat pe lupta violentã si fatal-competitivã,"
"este biblia intelectualilor germani", scrie Kellogg.
Ii spuneau cã dacã Germania ar fi invinsã,
ar demonstra cã a fost pe partea gresitã a liniei evolutioniste si merita sã fie invinsã.
Dar dacã Germania ar fi invingãtoare,
ar arãta astfel cã restul lumii era pe partea gresitã a liniei evolutioniste
si ar trebui, pentru binele umanitãtii, opritã,
sau chiar mai mult, distrusã ca fiind nepotrivitã.
Kellogg a fost socat
de aceastã motivatie darwin-iana grotescã a masinii de rãzboi germane.
A inceput sã-si punã la indoialã propriul pacifism
si a decis cã astfel de idei puteau fi inãbusite doar prin fortã.
Kellogg publicã un raport al acestor conversatii cutremurãtoare cu ofiterii germani
intr-o carte, "Nopti la cartierul general".
Si a inceput sã facã campanie pentru interventia Americii in rãzboi.
Kellogg era foarte bine conectat la elita politicã a Statelor Unite,
iar ecoul mesajului sãu a ajuns pânã la Washington.
La 6 Aprilie, 1917, America abandoneazã politica izolationistã fatã de Europa
si declarã rãzboi Germaniei.
Pentru multi americani, ideile lui Darwin erau acum mânjite de asocierea
cu militarismul si atrocitãtile rãzboiului.
Secretarul american de stat, William Jennings Bryan,
a fost de asemenea influentat de Kellogg.
"Aceeasi stiintã care a produs gazele otrãvitoare care sufocã soldatii," spunea el,
"predicã faptul cã omul are origini animale."
Darwinismul elimina miraculosul si supranaturalul din biblie.
Deci, este o moralã simplã.
Darwin si comportamentul primat, rãu.
Crestinismul si miracolele, mult mai sigure.
A fost un rãcnet care ne sunã si azi in urechi.
♪ Dã-mi religia cea veche ♪
♪ E indeajuns de bunã pentru mine ♪
La sfârsitul rãzboiului, William Jennings Bryan
se temea cã dacã darwin-ismul va continua sã fie predat in scolile americane,
va corupe moralitatea natiunii, asa cum s-a intamplat in Germania.
Si atunci a lansat o campanie impotriva teoriei evolutioniste a lui Darwin.
♪ Dã-mi religia cea veche ♪
♪ E indeajuns de bunã pentru mine ♪
Cea mai cunoscutã lecturã a lui Bryan se numeste "Originile Omului".
Acolo el punea intrebarea:
"Care este rolul omului? Care este scopul omului?"
Pentru Bryan, aceastã intrebare isi putea gãsi rãspuns numai in biblie,
pentru cã religia era piatra de temelie a moralitãtii.
A scris: "Teoria evolutiei a fost cea mai paralizantã influentã"
"cu care civilizatia a trebuit sã aibã de-a face in ultimul secol."
♪ Religia cea veche ♪
♪ E indeajuns de bunã pentru mine ♪
♪ Nu poti face bani cu mine, Oh, nu ♪
Pe 28 Ianuarie 1925, Bryan a iesit victorios,
când o lege sub numele de "Legea Majordon", a fost promulgatã in Tennessee.
Devenea o crimã pentru scolile si universitãtile statului
sã predea cã omul a descins dintr-un animal de ordin inferior, sau:
"sã predai orice teorie care neagã varianta creatiei divine a omului, asa cum spune biblia".
Sindicatul Libertatilor Civile Americane
a respins aceastã lege ca fiind un atac asupra Constitutiei.
S-au oferit sã finanteze un caz-test si au chemat voluntari care sa incãlce legea.
In micul orãsel Dayton, Tennessee,
un proaspãt profesor de 25 ani, John Scopes a fost rugat sã iasã in fatã.
John Scopes era un antrenor popular de fotbal si profesor de stiinte generale.
Nici mãcar nu era sigur dacã a predat teoria evolutiei.
Dar a vãzut bãtãlia impotriva legii evolutiei
ca pe o modalitate importantã de apãrare a libertãtii intelectuale si de a-si servi tara.
Si astfel, a pledat vinovat pentru cã a predat teoria evolutionistã.
Era o pãpusã conform propriei lui dorinte,
intr-o dramã jucatã la tribunal, care era pe cale sã divida America.
<>
<<Scena era pregãtitã pentru ceea ce a purtat numele senzational de>>
<<"Procesul Maimutelor".>>
Si astfel, pe 10 Iulie 1925, a inceput unul din cele mai mari procese ale sec XX.
Apãrarea a adus un avocat criminalist din Chicago, Clarence Darrow.
Obiectivul sãu era sã provoace Curtea Supreme sã voteze
in favoarea scoaterii de sub protectia legalã cã invãtãturile evolutiei erau neconstitutionale.
Din partea acuzãrii, Asociatia Mondialã a Crestinilor Fundamentalisti
si-au rezervat serviciile lui William Jennings Bryan.
Pledoaria de deschidere prezenta procesul ca pe o luptã titanicã
intre bine si rãu, adevãr si ignorantã.
William Jennings Bryan a spus: "Dacã evolutia câstigã, crestinãtatea pleacã."
Clarence Darrow a sustinut cã acuzarea
deschide usi cãtre o erã a bigotismului egalatã doar in perioada Evului Mediu.
Si a adãugat: "Nu John Scopes este in proces, ci Civilizatia."
Pe parcursul procesului, strãzile din Dayton s-au transformat intr-un carnaval in fierbere.
Turisti, predicatori, oameni in costume de maimutã.
Circ in toatã regula!
Aici, in sala de judecatã, Bryan "se juca" cu galeria.
"Nu era deajuns", spunea el, "cã darwin-isti credeau cã omul descinde din maimute."
"Ele nu erau nici mãcar maimute americane. Erau maimute din Lumea Veche."
Darrow i-a spus lui Bryan:
"Insulti fiecare om de stiintã din lume numai pentru cã nu crede in religia ta prosteascã".
Dupa 8 zile de dezbateri, juriului i-au trebuit doar 9 minute ca sã dea verdictul.
Imediat dupa ora 11:00 in dimineata zilei de 21 July 1925,
John Scopes a fost gãsit vinovat si amendat cu 100$.
Cruciada impotriva ideilor lui Darwin a continuat sã creascã.
Si mai multe legi legate de evolutie au fost introduse pe teritoriul Statelor Unite.
In Tennessee, Legea Mjordonului a ramas cu titlu de lege pana in 1967.
Procesul Scopes a fost o adevarata drama americana.
Si multumita transmiterii in direct, aproape toata lumea a putut s-o auda sau s-o vada.
Toti vorbeau despre asta.
Si in ciuda batjocurei stilate de dupa proces,
s-a dovedit a fi o lovitura puternica data miscarii Fundamentaliste Americane Crestine,
ceea ce a aratat marimea prapastiei politice si culturale
dintre credinciosii in religia de demult si modernisti.
A impartit america in doua, si desigur inca o mai face.
In timp ce fundamentalistii crestini din America luptau impotriva ideeii unui stramos animal,
revolutia lui Darwin a fost impinsa in Europa catre noi frontiere
de catre unul dintre ganditorii cei mai de seama ai sec. XX.
Sigmund Freud a idolatrizat pe "Marele Darwin" inca de pe bancile scolii.
A cumparat prima editie a cartii lui Darwin inca de pe vremea adolescentei.
Freud spune ca a fost puternic atras de ideile lui Darwin pentru ca acestea
"ridicau sperantele unei gandiri extrem de avansate asupra lumii".
Daca Darwin a aratat ca toate speciile sunt conduse de ideea de a se reproduce,
Freud a mers o treapta mai departe.
A sutinut ca tot comportamentul uman este condus de dorintele sexuale.
Imediat sub pojghita civilizata a vietilor noastre constiente,
zace inconstient caracterul nostru animal.
Daca n-ar fi fost Darwin,
aceasta ar fi ramas o simpla piesa de mobilier si nu canapeaua unui psihanalist.
Teoria lui Darwin sugereaza ca tot ce are legatura cu noi, fiecare detaliu biologic,
are o anume semnificatie pentru propria supravietuire evolutionara.
Daca nu acum, azi, atunci undeva in trecutul evolutionar.
Freud a aplicat aceeasi lege darwin-iana comportamentului uman si emotional.
Freud a spus ca stiinta a facut trei rani in mandria omenirii.
Prima a fost cand Copernicus a aratat ca Pamantul nu este centrul Sistemului Solar.
A doua a fost cand Charles Darwin a aratat ca omul a evoluat din alte animale.
Si a treia, fara falsa modestie, a fost cand Freud insusi a aratat
ca lumea nu-si controla cele mai importante aspecte comportamentale si emotionale.
Natura umana incepea cu natura animala.
Si astfel, pentru Freud,
ideea periculoasa a lui Darwin era vie si aproape vizibila in fiecare din noi.
Asa cum ideile lui Darwin sustineau noi descoperiri in psihologie,
teoria sa, a selctiei naturale, inspira un ascendent dramatic in stiinta.
De ani de zile, oamenii de stiinta incercau sa inteleaga
cum erau transmise de la o generatie la alta schimbarile evolutioniste.
In anii '20, se pregateau sa faca marea descoperire:
totul statea in gene.
Unul dintre marii pionieri ai geneticii
a fost totodata si unul dintre cei mai mari excentrici ai stiintei moderne.
Intra, prin stanga scenei, Jack Haldane:
pe cat de obraznic si comic, pe atat de genial si original.
Jack Haldane era un ateist convins.
"Cand pregatesc un experiment", a spus odata,
"presupun ca nici un Dumnezeu, diavol sau inger,"
"nu va interveni in procesul desfasurarii lui".
De asemenea nu-i era frica in a se expune pericolelor,
riscandu-si chiar moartea in cautarea adevarului stiintific.
Intr-un experment care implica o camera de decompresie,
si-a perforat rau timpanul, lucru pe care nu l-a bagat prea tare in seama, zicand:
"Desi cineva poate fi putin surd, macar poate scoate fum pe urechea in discutie,"
"ceea ce este o realizare, social privind".
In 1922, Haldane a venit aici, la Trinity College, Cambridge,
si a conchis ca genele erau mecanismul prin care functiona selectia naturala.
Aceasta insemna ca teoria lui Darwin a selectiei naturale
nu era numai despre supravietuirea celor mai puternici indivizi,
ci si despre supravietuirea celor mai bine adaptate gene.
Aceasta a schimbat cu totul atentia si a inceput un nou rand de investigatii
despre ceea ce omul de stiinta Richard Dawkins va numi mai tarziu "gena egoista".
Apoi Haldane a aplicat aceasta comportamentului uman si moralitatii.
Si a nascocit un exemplu sugubat si totodata perspicace
pentru a ilustra necrutatoarea logica a genei egoiste.
Unul din prietenii lui Jack Haldane l-a intrebat odata
daca ar fi gata sa isi sacrifice viata pentru a-si salva fratele de la inec.
Haldane a facut pauza pentru un moment si apoi a spus:
"Nu. Dar as fi gata sa mor pentru 2 frati si 8 veri".
Haldane stia ca, in mod obisnuit,
ne impartim cam jumatate din informatia genetica cu un frate si cam o optime cu un var.
Astfel facea o estimare interesanta
pentru cate rude si-ar permite sa moara si totusi sa iasa egal in lupta genetica.
Bingo! Matematica rece si modica a bunatatii!
Pe la mijlocul sec.XX, dovezile stiintifice care sustineau ideea lui Darwin erau coplesitoare.
Pana si Biserica Catolica a inceput sa "isi vina in fire"
in legatura cu teoria evolutiei emisa de Darwin.
Dar in "Humani Generis" din 1950,
Papa Pius XII, a tras o line groasa pe "nisip".
"Daca corpul uman isi trage originea din forme de viata pre-existente," spunea el,
"sufletul spiritual este creat de Dumnezeu".
Accentuind deosebirea dintre suflet si corp,
Papa era capabil sa "traiasca" impreuna cu evolutia,
atata timp cat procesul insufletirii corpului era lasat pe seama lui Dumnezeu.
Dar, a dat si o atentionare severa cercetatorilor evolutionisti
despre importanta granitelor:
"Sa se straduiasca neprecupetit pentru progresul stiintei", spunea el,
"dar sa fie atenti sa nu incalce limitele doctrinei si credintei catolice".
Sau, cu alte cuvinte: al vostru e corpul,
atata timp cat sufletul e al nostru.
Prea tarziu!
Pe la a doua jumatate a sec.XX,
oamenii de stiinta deja foloseau teoria selectiei naturale a lui Darwin,
pentru a examina fiecare aspect al umanitatii noastre.
Cercetand cei mai apropiati veri, au aratat cum simpatia, empatia si compasiunea,
caramizile moralitatii umane,
nu erau deloc unice oamenilor.
Erau parti ale mostenirii animale.
Ideea exploziva a lui Darwin avea sa ajunga adanc in sufletul uman,
cateodata cu rezultate tragice.
Este 6 ianuarie, 1975.
In aproapierea statiei Euston, din Londra.
Un om inalt, dintr-o bucata, a fost chemat sa identifice un corp.
El vede pe jos o saltea,
cateva haine ieftine,
o cutie cu gloante
si hartii imprastiate.
E o scena teribila, pentru ca aici, un om bun s-a sinucis.
Omul inalt era un biolog care terminase la Oxford, pe nume Bill Hamilton.
Omul mort era colegul sau american, George Price,
un straluctior om de stiinta si matematician.
Folosind teoria lui Darwin, Price a inceput inviestigarea bazei genetice a binelui si raului.
Si a fost profund tulburat de ceea ce a gasit.
Price era mereu neprevazut, mereu excentric,
dar avea o minte extraordinara.
Pe la douazeci de ani, a lucrat la "Proiectul Manhattan" pentru dezvoltarea bombei atomice.
Si mai tarziu, la IBM, a dezvoltat prototipul tastaturii si mouse-ului de la computer.
Apoi, pe la apogeul Razboiului Rece,
a dezvoltat un plan bizar de eliberare a Ungariei de sub controlul Sovietic.
A vrut ca Guvernul American sa cheltuiasca cateva miliarde de dolari, nu pe arme noi,
ci pentru a achizitiona doua perechi de pantofi bine facuti pentru fiecare cetatean rus.
Se pare, fara sa ne surprinda, ca guvernul american a sarit-o pe ultima!
Insa George Price era pe cale sa-si indrepte mintea fertila catre evolutia moralitatii umane.
A venit in Londra in 1967 si a descoperit munca biologului Bill Hamilton,
care cerceta de ce animalele, incluzand oamenii,
sunt programati genetic sa aiba grija unii de altii,
chiar daca nu sunt legati prin legaturi directe de rudenie.
Price era ateist si era fascinat de cautarile lui Hamilton
in legatura cu evolutionismul bunatatii umane.
Folosind o ecuatie matematica,
a stabilit o cale de a explica logica evolutionista a altruismului.
Ei bine, daca cunosti matematica, mai frumos de-atat nu se putea.
Profesorul Cedric Smith, aici, la University College, Londra, i-a spus lui Price:
"nu am mai vazut ceva asemanator cu aceasta ecuatie".
Era: "foarte interesanta, si foarte frumoasa".
Ceea ce ea arata, era ca faptele de altruism si bunatate,
departe de a fi conduse de nobila moralitate data de religie,
sunt de fapt genele noastre egoiste care isi urmeaza propriile interese.
Price a gasit asta destul de socanta.
Dar mai era inca ceva!
Ecuatia lui Price sugera de asemenea ca actele de violenta impotriva intrusilor neinruditi
pot de asemenea sa aiba o explicatie evolutionista logica,
chiar daca iti pierzi propria viata in lupta.
Price era patruns de ideea ca violenta isi are radacinile in genele noastre,
intocmai ca si parul cret, sau ochii caprui.
Este un fapt inevitabil si de neoprit al evolutiei umane.
Acum, ajunsi aici, suntem in ape adanci!
Bunatatea nu vine de la Dumnezeu, raul este crescut in oase.
Aceasta era o revelatie stiintifica.
Price a fost profund tulburat de logica rece a propriei ecuatii evolutioniste.
Ani de-a randul, Price a suferit de depresie si schizofrenie,
si implicatiile teoriei lui darwin-iene au "pus benzina" peste propria criza.
La inceputul verii anului 1970, a trecut printr-o conversie religioasa subita.
"Pe 7 Iunie, am cedat si am admis ca Dumnezeu exista," a spus Price unui prieten.
O saptamana mai tarziu a luat parte la prima sa mesa, aici, la All Souls, in centrul Londrei.
Price a decis ca in calitate de crestin convins, trebuie sa-si dezradacineze din viata egoismul.
Barbos si cu sandale, a inceput sa-si dea banii alcoolicilor fara locuinta de pe strazi.
Apoi ii lua sa locuiasca cu el.
Cand a ajuns la ultimii 15 centi,
Price a scris unui prieten care spera ca ii va aduce inca 15 centi.
Insa pe cat de altruist se manifesta fata de altii,
propria viata a lui Price se dezintegra in haos.
Oamenii pe care incerca sa ii ajute l-au furat, iar el si-a pierdut serviciul si apoi si casa.
In Ianuarie 1975, Price s-a sinucis taindu-si gatul cu o forfecuta.
Pana de curand, ecuatia lui George Price a fost ignorata si uitata.
Dar a devenit foarte importanta in studiul evolutiei.
A ramas cea mai buna explicatie matematica cu care a putut veni un om de stiinta
pentru a arata de ce altruismul sau bunatatea supravietuiesc si prospera.
Aceasta nu este doar stiinta.
Ea "sapa" profund in ceea ce facem, de ce facem ceea ce facem,
si in consecinta, cine suntem.
Ai putea chiar spune, semnificatia a ceea ce inseamna sa fii om.
La 150 dupa ce Charles Darwin a publicat pentru prima data
teoria evolutiei prin selectie naturala, marea noastra majoritate se zbate inca
sa ajunga la un numitor comun cu privire la toate implicatiile originii noastre animale.
Unii fundamentalisti religiosi inca se mai folosesc de teoria lui Darwin
pentru a justifica conflicte umane si ca provoca declinul moral universal.
Insa multe religii ale lumii, au facut pace cu teoria lui Darwin.
In Septembrie 2008, Biserica Angiei a emis o scuza intarziata
pentru atacurile sale asupra lui Charles Darwin.
Darwin nu l-a "ucis" pe Dumnezeu.
Lumea religioasa a gasit alte cai pentru a-si justifica credintele.
A distrus el moralitatea?
Inca o data, nu.
Pentru a intelege originile moralitatii nu inseamna ca trebuie sa o pui deoparte.
Dar Darwin a schimbat termenii targului.
Ne-a reintors la natura, la minunile ei, la gloria ei
si la pericolele ei.
Teoria evolutiei a lui Charles Darwin
pune la indoiala aproape tot ce credeam ca stim despre noi insine.
De unde venim,
De ce ne comportam asa cum o facem.
Originile moralitatii noastre.
Nu este placut si nu este usor.
Insa cu cat stiinta se uita mai mult asupra acestei teorii, cu atat mai adevarata este.
Omul este o primata cautatoare de adevar.
Darwin ne-a dat marele adevar.
Si nu este cale de intors.
(: SDR :)